אורות מהדרך - אני רוצה לנהוג בזהירות
הרב אלישיב קנוהל

1. 
ימי הרחמים והסליחות הם ימים של חשבון נפש. אי אפשר שלא לחשוב על יקירים שליווינו השנה לבית עולמם לאחר שניספו בתאונת דרכים, על אנשים טובים ויקרים שמאושפזים לעיתים לשנים רבות ללא יכולת שיקום ועוד. רבים מאיתנו מכירים ויודעים שגם הם ניצלו לא פעם בחסדי ההשגחה מתאונה שלעיתים הם היו הגורמים למצב שנוצר. כמה פעמים אני עצמי נהגתי כשאני עייף מדי, כשאני מתוח ועצבני, כשאני לא מרוכז. כל אלה מקדמים באופן ניכר את האפשרות שאהיה מעורב בתאונת דרכים. 
אנו שואלים את עצמנו: מה נעשה בעניין ולא עשינו עוד?!
סתם לזעוק ו'לקטר', דבר זה לא יביא תועלת לאף אחד מאיתנו. מאידך גיסא, ברור לי שכל אחד חייב לעצמו את החיפוש, בכל דרך אפשרית, כיצד לשכלל ולהתקדם בתחום זה של נהיגה זהירה. לאחרונה הציע לי הרב חנן פורת לכתוב באופן קבוע כמה מילים בעניין, מתוך תקווה שאם נמנע אפילו תאונה אחת בדרך זו מאמצנו לא יהיו לשווא. 
אם כן, פינה זו מטרתה להציף דברים ידועים. איני מניח שאחדש בה הרבה, אלא שמתוך הרגלי החיים אנו נוטים להתעלם מדברים שמביאים אותנו למצבי סיכון, ואפשר שתזכורות מתומצתות ומרוכזות אלו יסייעו למאן דהו לשמור על חייו וחיי הסובבים אותו. אני כותב את הדברים בעיקר כתזכורת לעצמי, ולא כתוכחה לאף אחד מהקוראים. שכרי המיידי יהיה בעז''ה שאולי בזכות התעסקות וכתיבה זו אשפר ולו במעט את הנהיגה שלי. 
כבר הקדימו וכתבו בעניין לא מעט אנשים, ביניהם הרב יואל בן נון שהוציא קובץ הלכות דרכים, והרב אלחנן פרינץ שהוציא ספרון המבוסס על הלכה יומית בענייני זהירות בדרכים בשם 'ובלכתך בדרך'. מן הסתם אביא גם מדבריהם, אך בכוונתי בפינה זו לעסוק בכל פעם בנקודה אחת בקצרה, ואותה להאיר. בתקווה שנצליח בדרך זו להטמיע בכל פעם רעיון אחד שיסייע לנו בשיפור הנהיגה שלנו.
אין צורך להכביר מילים עד כמה דברים אלו הם מגופי תורה והם קשורים לכמה מצוות עיקריות בתורתנו, בהן: 'לא תרצח'; 'ונשמרתם מאד לנפשותיכם'; 'לא תעמוד על דם רעך'; 'לפני עיוור לא תתן מכשול'; 'ואהבת לרעך כמוך' ועוד ועוד. אשר על כן, גם אם נדון בעצות טכניות שנראות מתאימות יותר לדיון בסדנה לנהיגה מונעת, הרי אלו הם דברי תורה ממש שאנו מחוייבים בהם, וגם עליהם נאמר הפסוק: ''ושננתם לבניך. ודברת בם בשבתך בביתך, ובלכתך בדרך, ובשכבך ובקומך...''.       

2.
ההכנות לנהיגה א'
הנושא הראשון בו אעסוק הוא כיצד עלי להתכונן לקראת הנהיגה. 
כידוע, מחד גיסא, מכונית היא מכשיר חיוני להתנהלותנו היום יומית, אך מאידך גיסא, היא מכשיר קטלני רב עוצמה. בהיכנסי למכונית ובצאתי לכביש עלי לזכור שאני נכנס למרחב בו הסיכונים רבים, הן בגלל הנהיגה שלי והן עקב התנהגות הנהגים שמסביבי, ועלי לשמור על ערנות וריכוז מרביים. 
המתח, העצבנות, הלחץ להספיק להגיע בזמן, אלה ודומיהם הם גורמים מאד דומיננטיים בסגנון הנהיגה שלי ובשליטתי במרחב כולו. השאלה הקריטית היא כיצד ניתן לצמצמם?
ארגון ותכנון היום הבא או הנסיעה הבאה עשויים לפרק חלק ניכר מאותה העצבנות והמתח. לדוגמא: האם להתפלל ולאכול בבית ורק אחר כך לצאת לדרך כשזו כבר פקוקה ואני מאחר, או שמאד מאד כדאי לי לצאת מיד בקומי, ולהתפלל ולאכול לאחר שהגעתי למחוז חפצי, זוהי שאלת מפתח לאפשרות של התחלת יום רגוע ובטוח על הכביש. הדברים אמורים הן לגבי האשה והן לגבי האיש. ניתן לא פעם לחלק את האחריות להקמת הילדים בין בני הזוג כך שגם האשה תוכל, לפחות בחלק מהימים, לצאת מוקדם לפני שהכבישים פקוקים והנהיגה מתוחה ומעצבנת. גם אם בגלל זאת האיש יאלץ להתפלל ביחידות הדבר כדאי. כי תפילה בציבור היא הידור מצווה ונהיגה רגועה ובטוחה היא גופי תורה ממש כנ''ל. בוודאי לא מעט אנשים מגחכים למקרא הצעה זו ואומרים בליבם 'זה לא בשבילי'. גם אליהם אני פונה בקריאה הידועה ''בואו חשבון'' – בואו נחשב הפסד מצוה כנגד שכרה. עם יד על הלב עשו בבקשה את החשבון, האם באמת הדבר בלתי אפשרי, האם לא נחסוך בדרך זו גם זמן וגם בטיחות בנהיגה?!
באופן כללי יותר, תכנון הזמן כך שאשאיר זמן מתאים לנהיגה נינוחה הוא דבר כל כך נדרש, ומי מאיתנו עושה זאת?! זוהי הקבלה הראשונה שעלי לקבל על עצמי לקראת הימים הנוראים!
בחירת מסלול הנסיעה מראש, לימוד המסלול במפה לפני הנסיעה במקרה ואיני מכיר את הדרך והמקום לשם עלי להגיע, התייעצות עם אנשים הבקיאים באותה הדרך, כל אלו מביאים לנסיעה רגועה יותר שהיא מהווה מפתח לנסיעה בטוחה יותר. 
עלי לעשות לי כלל קבוע - אני בונה את סדר יומי כך שיציאתי ל'מקום הסכנה' – לכביש תהיה תמיד ברוגע. אם לא הצלחתי, כדאי מאד לשנות תכנית ולוותר אפילו על יעד אחד מיעדי היום כדי לנהוג בשקט ובבטחה. 
הכלל הידוע – 'שווה לוותר על רגע בחיים מאשר על החיים ברגע' אמור בדיוק לגבי הדברים לעיל. כמה פעמים אנו ממהרים מאד להגיע לאירוע או לפגישה, ומרוב לחץ אנו עוקפים בצורה לא זהירה, מגבירים מהירות מעבר לסביר ועוד, ולבסוף בגלל אילוצים אחרים הפגישה התאחרה או שהאחרים גם הם אחרו לפגישה וכל הלחץ היה מיותר. אשר על כן, עלי להחליט שלעולם לא יהיה סגנון הנהיגה שלי תוצר של האיחורים ושאר העיכובים שקדמו לכניסתי לרכב, ולעולם לא אנסה להחזיר לעצמי את הזמן האבוד על ידי נהיגה פרועה ומהירה או על ידי הימנעות מעצירה לטרמפיסטים וכדומה. ברוב המקרים (שלפחות קורים לי) לאחר מעשה אני נוכח שגם אם הייתי נוהג בצורה רגועה יותר לא הייתי נפגע מכך. 

3.     
ההכנות לנהיגה ב'
בפעם הקודמת הקדשתי את דברי לתכנון וארגון הזמן שלפני באופן שיאפשר לי לנהוג ברוגע. 
ישנן הכנות שהן בבחינת צידה לדרך בכל פעם שאני "יוצא לקרב" – כשאני עולה למכונית. הכנות אלו אמורות להשפיע על בטיחות הנהיגה שלי באופן ישיר. לא פעם אנו נוטים לוותר על חלק מהן מרוב חיפזון. הלחץ בו אנו נתונים בעיקר אם אנו כבר מאחרים גורם לנו להיחפז ולהתחיל בנהיגה מבלי שאנו מוכנים לה במלוא מובן המילה. להלן אמנה כמה מהן ויתרן יוסיף כל אחד לעצמו מניסיונו האישי: 
א.	לא עולים למכונית בלי התקן מתאים לענות לשיחות טלפון (מתקן קבע או אוזניה). האם טוב לשוחח בשעת הנהיגה? ברור שיש לכך צדדים שונים. שיחות הטלפון מחזיקות אותי ערני, אך מאידך גיסא הן גורמות להיסח הדעת. במידה הראויה אין צורך להימנע מהן, אך חובה לעשות זאת בצורה בטיחותית. 
ב.	רעננות לקראת הנהיגה ובשעת הנהיגה היא הכרחית. לא עולים לרכב על מנת לנהוג כשאני עייף או צמא וכדומה. לכן, לפני הנהיגה עלי לנוח כדבעי, להיפנות לשירותים ואם יש צורך ואפשרות אף להתקלח. כל אלה אמורים להשפיע באופן ישיר על איכות הנהיגה שלי. גם במהלך הנהיגה אם אני מרגיש שהעייפות משתלטת עלי או שצורך אחר מונע ממני להתרכז בנהיגה, אעצור בעוד מועד במקום בטוח ואטפל בעניין לפי הצורך: אם זו היפנות לשירותים; שטיפת הפנים; הירדמות לזמן הדרוש (לעיתים מספיקות דקות ספורות) וכן הלאה. הטיפול הנכון בגופי לקראת הנהיגה ובאמצעה הוא גורם מרכזי הקובע את איכות נהיגתי.   
ג.	הפעלת שרירי הפנים מסייעים לשמירת העירנות. הלעיסה המתמדת תורמת מאד לכך. לכל אחד תחביב לעיסה אחר: לאחד אלו יהיו מסטיקים, לאחר גרעינים, לשלישי גזר או תפוח עץ וכן הלאה. לקראת נסיעה ארוכה או נסיעה בשעות מאוחרות, ולאלה הנוטים להירדם על ההגה – בכל שעה משעות היום, עלינו להיות מצויידים במאכלים שלמדנו מהניסיון שהם מעוררים אותנו, ולהתחיל ללעסם עם הופעת סימני העייפות הראשונים. 
ד.	בהיכנסי למכונית, בעיקר אם אני לא הנהג היחיד שנוהג בה, עלי לוודא שכל הדברים להם אני זקוק בשעת הנהיגה זמינים לי בצורה המרבית. לכן, עם כניסתי למכונית, מיד לאחר ההתנעה והפעלת המזגן, עלי לבדוק שהכסא נמצא במרחק המתאים לי מההגה והדוושות, שהמשענת זקופה כפי שנוח לי, ובהתאם לכך שהמראות מכוונות. התעסקות בכל אלה בשעת הנסיעה כבר גרמה למספיק תאונות שכדאי שנעסוק בהם לפני הנהיגה ולא תוך כדי הנהיגה.
ה.	'טיפ' אחרון: לפני היציאה לדרך, אני מעביר את ידית ההילוכים ל'ניוטראל' כשמעצור היד משוך, ואני פנוי להרגעות לקראת הנהיגה. כעת אני מרשה לעצמי לעצום עיניים לשתיים שלוש דקות ולנשום עמוק עמוק בצורה סדירה בנינוחות מקסימאלית. פעולה זו שגוזלת ממני זמן מועט ביותר שווה הרבה – נשימה סדירה ועמוקה מביאה אותי להרפיה ולפיזור חמצן לכל מערכות הגוף ועל ידי כך אני מתחיל את הנהיגה בתנאים אופטימאליים. בדוק ומנוסה!