תקפם ההלכתי של חוקי המדינה – לגבי תקנות התעבורה
הרב אלישיב קנוהל

בפעם הקודמת עסקנו בשאלת הציות לתקנות התעבורה (ביחס להגבלת מהירות הנסיעה בכבישים השונים). כאן מתעוררת שאלה כללית שדורשת התייחסות: האם תקנות התעבורה השונות של המדינה מחייבות אותנו גם הלכתית? 
לכאורה מה הרבותא, האם לא די בכך שהחוק מחייב אותי?! 
נדמה שלא פעם נראה לנהג שמבחינת התקנה האזרחית יש מקום להקל בשמירת התקנה בנסיבות בהן הוא מצוי כרגע, אך אם קיים פה גם חיוב הלכתי, אז הלוא ''אין עצה ואין תבונה נגד ה''. אני מניח שיש רבים שירימו גבה למקרא דברים אלו, אך אני בטוח שיש גם נהגים שדברים אלו עשויים לחזק אצלם את המחוייבות לשמור על התקנות.  
במאמרים רבים עסקו בשאלה זו. ישנם שלושה גדרים הלכתיים שהם עשויים להיות הבסיס לתוקף ההלכתי של חוקים אלו: 'דינא דמלכותא דינא'; תקנות המלך; תקנות הקהל. במסגרת מצומצמת זו אביא כמה משפטים ממאמרו של הרב נפתלי בר אילן (תחומין כרך י' עמ' 181) ''...נחלקו הראשונים בשאלה העקרונית, האם אומרים בארץ ישראל "דינא דמלכותא דינא". 
לדעת הרמב"ם, על פי באורו של בעל הבית יוסף, (חו"מ שסט) אומרים דינא דמלכותא דינא גם בארץ ישראל. לעומת זאת דעת הר"ן ובעל הנמוקי יוסף כי בארץ ישראל לא אומרים דינא דמלכותא... 1 
בעל החתם סופר מחדש, שאפילו אם תאמר שבארץ ישראל לא אומרים דינא דמלכותא דינא, הרי: "במנהגים ונימוסים... מודה הר"ן דהטעם משום דניחא להו (פירוש: לבני העם), ואין לחלק בין מלכי ישראל לאומות העולם... שאינו נגד דין תורה, אלא כתורה עשו. ואילו באו לפנינו, היינו גם כן מתקנים כן." זאת אומרת, כל שהתקנה היא הגיונית וניתן להניח שכל גוף מנהיג היה מתקן אותה יש לה תוקף מדין ''דינא דמלכותא דינא'' (א.ק). 
"...באשר לחוקי התעבורה מסתבר מאד לומר, שאין חולק על כך שחוקים הקובעים באיזו מהירות לנסוע, היכן חייבים לעצור והיכן מותר לחנות וכו', חוקים אשר נקבעו על ידי מומחים לתעבורה, היו מתקבלים במתכונתם הנוכחית בכל מקרה. כשם שסומכים על רופא בנוגע לרפוי חולה, כך יש לסמוך על מומחים לתעבורה בכל הנוגע למניעת תאונות. אנן סהדי איפוא, שלו היו נזקקים לכך, היו מלך ישראל, הקהל, טובי הקהל ותלמידי חכמים שבימינו "גם כן מתקנים כן". אמור מעתה, שדינא דמלכותא בענין זה אינו מנוגד לדין תורה, ולפיכך אין כל מניעה מלדון על פי חוקים אלו". 
עד כאן כמה משפטים מדבריו שם. לדעת הרב בר – אילן כח תקנות אלו נובע מכל שלושת הגדרים שהזכרנו לעיל. כי אנו מניחים שגם המלך וגם טובי הקהל היו מתקנים תקנות אלו שהן צורך הציבור.
האם הועלתי בדברים אלו לגבי תקנות השנויות במחלוקת בין המומחים? יתכן אמנם שגוף שולט אחר לא היה מתקן כך, אלא שאין לדברים סוף, שהרי גם במדינת ההלכה תהיינה מחלוקות בין המומחים, וכח ההכרעה ניתן לרוב. ממילא כל שניתקן בהכרעת הרוב יש לו את התוקף ההלכתי הנזכר. 
אשר על כן, אני חושב שבעוברי על תקנות התעבורה אני גם עובר על הדין לפי אחד מהגדרים הנ''ל. 
אולי למישהו הדבר יעזור לשמור יותר על תקנות התעבורה, והיה זה שכרנו.